Tämänkin tekstityksen tarjoaa:
W
WW
WWW
WWW.
WWW.D
WWW.DI
WWW.DIV
WWW.DIVX
WWW.DIVXF
WWW.DIVXFI
WWW.DIVXFIN
WWW.DIVXFINL
WWW.DIVXFINLA
WWW.DIVXFINLAN
WWW.DIVXFINLAND
WWW.DIVXFINLAND.
WWW.DIVXFINLAND.O
WWW.DIVXFINLAND.OR
WWW.DIVXFINLAND.ORG
Suomentajat: Sensei69, Haunted, MasaK87, qerre, Finnplayer, -
Fin_K0ff, Joni, JouMaN ja Suokkari. Oikoluku: MasaK87.
Kaikki lapset kasvavat aikuisiksi, -
paitsi yksi.
Tuhkimo lensi läpi ilman -
yllä kaiken rumuuden ja tavallisuuden.
Kun hän laskeutui tanssiaisiin, hän joutui -
erittäin hävyttömästi merirosvojen ympäröidyksi.
Siellä oli Alf Mason, niin ruma, että hänen äitinsä oli myynyt hänet pullosta viiniä.
Bill Jukes, yltä päältä tatuoituna.
Ja pahin kaikista, -
Koukku, silmät siniset kuin orvokki, -
viilsi mahasi rautakoukulla, -
joka hänellä oli oikeankäden tilalla, ja silloin -
hänen silmänsä leimahtivat punaisiksi.
"Tyttönen," sanoi Koukku, -
"tulimme hakemaan lasikenkiäsi."
Mikä sinä olet käskemään minua ja kutsumaan tyttöseksi?
Siitä saat!
Aateliton-raukka!
Koukku lähestyi häntä.
Mitä sitten tapahtui?
Rohkea Tuhkimo päätti asian ainiaaksi -
- revolverillaan. - Revolverillaan?
Yönä, jona näiden lapsien erikoinen seikkailu alkoi -
oli yö, jolloin Nana haukkui ikkunalle.
Mutta siellä ei ollut mitään, ei lintua taikka lehteä.
Joten lapset unohtivat sen, -
koska se mikä vaivaa aikuista, ei koskaan vaivaa lasta.
Voi, rakkain George, rakas Mary. Voi, millainen oli matkani.
Kylpyaika.
Ei ole reilua!
Ei reilua laisinkaan. Mutta Nana oli paras nelitassuinen hoitaja.
Ei. En aio antaa sinulle anteeksi.
Maailmassa ei ollut onnellisempaa, yksinkertaisempaa perhettä.
Herra Darling oli pankkiiri joka tiesi hinnan kaikelle, jopa halaukselle.
Rouva Darling oli ihastuttavin neiti Bloomsburyssä -
hurmaavalla, ilkamoivalla suulla jossa oli suukko, -
mitä Leena ei koskaan saisi.
Vaikka siellä se oli, -
erittäin näkyvänä oikeanpuolen kulmassa.
Ja paikalla oli joskus myös täti Millicent, -
jonka mielestä koirahoitaja alensi koko naapuriston arvoa.
Selvä, selvä. Olkaa hiljempaa.
Rauhoitutaanpa. Tämä ei ole mikään navetta.
- Hyvä, George. Hyvä. - Leenan vuoro.
Leenan on kerrottava tarina.
Cecco, joka kaiversi nimensä kuvernööriin Goassa.
Noodler, jonka kädet olivat väärinpäin.
- Herttinen. - Koukku!
Koukku?
Koukku, jonka silmät leimahtivat punaisiksi hänen viillellessä sinua.
Herranen aika, miten näitä lapsia nykyään opetetaan.
Pelkäänpä ettei minua ole opetettu lainkaan, täti.
Mutta tiedän yhtä sun toista merirosvoista.
Toteutumaton pyrkimykseni on kirjoittaa kolmiosainen romaani seikkailuistani.
- Mistä seikkailuista? - En ole vielä joutunut niihin, -
mutta ne tulevat olemaan todella jännittäviä.
Kirjailijat eivät ole kovin arvostettuja sivistyneessä yhteiskunnassa.
Eikä kirjailijaa vaikeampaa naitavaa ole.
- Naitavaa? - Naitavaa?
- Naida? - Mutta, täti, Leena ei ole edes 13.
Kävele luokseni, rakas, jotta voin arvioida sinua.
Mene vain.
Mene tätisi luokse. Ryhti suorana.
- Lopettakaa! - Pyöri ympäri.
Niin, kyllä.
Aivan kuten ajattelinkin.
Leenalla on naisen leuka.
Ettekö ole huomanneet? Katsokaa hänen suutaan.
Siinä, piilossa oikeanpuoleisessa kulmassa, -
suukkoko se on?
- Suukko? - Kuten äidin suukko.
- Piilotettu suukko. - Mutta mitä varten se on?
Se on seikkailuista suurinta varten.
He jotka sen löytävät käväisevät taivaan rajoilla.
Löytävät mitä?
Hänet, kenelle suukko kuuluu.
Leenaseni, -
- nainen. - Melkein nainen.
Hänen on vietettävä vähemmän aikaa veljiensä kanssa, -
ja enemmän aikaa minun kanssani.
Hänellä on oltava oma huone.
Nuoren neidin huone.
George, kirjanpitäjän tyttärellä ei ole samoja -
mahdollisuuksia mennä naimisiin, kun johtajan tyttärellä.
Sinun on käytävä useammille kutsuilla, -
jutustella hieman ylempiesi kanssa pankissa.
Sukkeluus on todella muodissa nyt.
Sukkeluus.
Mutta ruumiista ei ollut merkkiäkään, koska kukaan ei ollut pudonnut.
Hän oli varmasti uneksinut.
Jos tässä olet sinä sängyssä, niin mikä tämä on?
Poika.
Neiti Fulsom lähetti rikkeestä kirjeen herra Darlingille, -
mikä asetti aivan uudet normit häveliäisyydelle, jopa hänelle itselleen.
Kyllä, neiti.
Herra Darling on opetellut jutustelun alkeita koko iltapäivän.
Sanon, onpas mukava sää.
Ja nyt hänen tilaisuutensa on tullut.
Sir Edward Quiller Couch, pankin johtaja, -
mies joka nauttii jutustelusta melkein yhtä paljon kun kunnon taseraportista.
Leena kulki kuin tuomittu.
Ja sitten... kohtalo.
Kirje! Odota! Pysähdy!
- Leena, odota! - Tule takaisin!
Onpa upea solmio.
Sinä siellä! Pysähdy!
Leena! Nana, tule takaisin!
200 puntaa säästyi. Järkevä sijoitus?
Todellakin.
Hei...
Minä...
Sinä siellä, pysähdy! Odota!
Pysähdy! Odota!
Minä...
Isä!
Voin selittää!
Ei!
Minut on nöyryytetty!
Ei!
Minun täytyy tulla mieheksi, jota lapset pelkäävät ja aikuiset kunnioittavat, -
tai päädymme kaikki kadulle!
- George, puhu hiljempaa. - Naapurit kuulevat.
Antaa kuulla. Antaa koko maailman kuulla!
Tämä ei ole lastenvahti! Tämä on koira.
Huomenna aloitat opiskelun täti Millicentin kanssa.
Sinun on aika kasvaa aikuiseksi!
Äiti?
Voiko mikään vahingoittaa meitä, kun yövalot palavat?
Ei, armaani.
Ne ovat silmät, jotka äiti jättää pitämään lapsiaan silmällä.
Äiti, täytyykö sinun mennä juhliin?
Äiti kiltti. Ei sinun tarvitse mennä.
Isä voi mennä yksin. Äiti kiltti.
Yksin?
Isänne on urhea mies.
Mutta hän tarvitsee lisävoimia kohdatakseen kollegansa.
Isäkö urhea?
Urheutta on monenlaista.
Urheutta on ajatella ensin toisia, ja sitten vasta itseään.
Isänne ei ole heilutellut miekkaa tai ampunut pistooleilla, taivaan kiitos.
Mutta hän on tehnyt monia uhrauksia perheensä eteen, -
ja laittanut syrjään monta unelmaa.
Minne hän laittoi ne?
Lipastoon.
Joskus myöhään illalla otamme ne esiin ja ihailemme niitä.
Mutta lipastoa on yhä vaikeampi ja vaikeampi sulkea.
Hän sulkee sen.
Ja siksi hän on urhea.
Ja muistakaa, kaikissa pilvissä on hopeareunuksensa.
Voi ei, sataa lunta.
- Me kuolemme. - Kuolema on parempi, kuin ne juorut.
Menet sisään piirtohuoneeseen pää pystyssä.
Yksi, kaksi, -
kolme!
Hei sinä, tule tänne!
Sainpas sinut.
Miksi itket poika?
Sinä osaat lentää!
- Mikä on nimesi? - Mikä sinun nimesi on?
Leena Moira Angela Darling.
Peter... Pan.
Missä asut?
Toinen oikealle ja sitten suoraan aamunkoittoon.
- Senkö he pistävät osoitteeksi kirjeisiin? - En saa kirjeitä.
- Mutta äitisi saa. - Minulla ei ole äitiä.
- Ei ihmekään, että itkit. - En minä äitien vuoksi itkenyt.
Itkin, koska en saa varjoa pysymään paikallaan.
Enkä minä itkenyt!
Voisin ommella sen sinulle.
Tämä voi sattua hieman.
Saanko lainata puukkoasi?
Kiitos.
- Olenpas näppärä! - Tietysti, minä en tehnyt mitään.
- No teit sinä vähän. - Vähän?
Hyvää yötä.
Leena?
Yksi tyttö on arvokkaampi kuin 20 poikaa.
Oletko tosiaan sitä mieltä?
Elän poikien kanssa, Kadonneiden poikien. Heidät on nimetty osuvasti.
Keitä he ovat?
Lapsia, jotka putoavat kärryistään, kun hoitajat eivät katsoneet.
Jos heitä ei kaivata seitsemään päivään, heidät lähetetään Mikä-Mikä-Maahan.
- Onko siellä tyttöjäkin? - Tytöt ovat liian fiksuja pudotakseen kärryistä.
Peter, puhut tytöistä ihanasti.
Haluaisin antaa sinulle...
suukon.
Etkö tiedä, mikä suukko on?
Tiedän, sitten kun annat minulle yhden.
Luulenpa, että annan sinulle nyt yhden.
Jos haluat.
Kiitos.
- Kuinka vanha olet, Peter? - Aika nuori.
- Etkö tiedä? - Minä karkasin.
Eräänä iltana, kuulin äitini ja isäni juttelevan siitä, mitä minusta tulisi isona.
Joten karkasin Kensingtonin puutarhoille ja tapasin Helinän.
- Helinän? - Helinä-keijun.
Hän on keijuni.
- Mutta eihän keijuja ole... - Älä sano sitä.
Aina kun joku sanoo niin, jossain kuolee keiju.
Ja en löydä häntä, jos hän on kuollut.
Väitätkö, että tässä huoneessa on keiju?
Tulimme kuuntelemaan satuja.
Tykkään siitä, missä prinssi ei löytänyt lasikenkäistä naista.
Tuhkimo.
Peter, prinssi löysi hänet, ja he... ja he...
elivät onnellisina elämänsä loppuun saakka.
- Arvasin. - Peter.
Minun pitäisi antaa sinulle...
sormustin.
Mikä se on?
Helinä!
Helinä! Helinä, ei!
Hän ei ole kovin kohtelias.
Hän sanoi, että jos yrität antaa sormustimen uudestaan, -
hän tappaa sinut.
Ja minä kun luulin keijujen olevan herttaisia.
- Peter, älä mene. - Minun täytyy kertoa muille Tuhkimosta.
Mutta minä tiedän paljon satuja. Satuja, joita voisin kertoa pojille.
Tule mukaani.
- En... En osaa lentää. - Minä opetan.
Opetan sinua ratsastamaan tuulen selällä. Ja pois me menemme.
Voivatko John ja Michael tulla myös?
Michael! Michael!
- John! John! - En tehnyt sitä.
Täällä on poika joka opettaa meitä lentämään.
Vastustatte järkeä, sir.
Haluaisin vastustaa sitä teidän kanssanne.
Ajatelkaa onnellisia asioita, niin ne nostavat teidät ilmaan.
Se on helppoa.
Keksin sen! Keksin sen!
Miekkoja, veitsiä, Napoleon!
- Pysy perällä. - Jihuu!
John!
Leena! Leena! Katso minua!
Vanukkaat, piiraat, jäätelöt, ei koskaan enää kylpyä!
Michael!
Tule. Tule Mikä-Mikä-Maahan.
Entäs äiti?
- Isä? - Nana?
- Siellä on merenneitoja. - Merenneitoja?
- Intiaaneja! - Intiaaneja?
- Merirosvoja! - Merirosvoja?
John, odota minua!
Saanko esitellä vaimoni...
- Mary. - Mary.
Mary.
- Mukava tavata. - Kiitos, Sir Edward.
Unohda heidät, Leena. Unohda heidät kaikki.
Tule mukaani sinne, missä sinun ei tarvitse enää koskaan, -
ei koskaan murehtia aikuisten asioita.
Mitä on tekeillä? Mikä on hätänä?
Ei koskaan on kauhean pitkä aika.
Olisi ihanaa ilmoittaa, että he kerkesivät lastenhuoneeseen ajoissa.
Mutta sitten ei olisi mitään tarinaa.
Mutta sinä olet koiran karvojen peitossa, kultani.
- Hei, vanha kaveri. - Hyvää iltaa.
Kiitos.
Korkeammalle!
Kuka sinä olet?
Olen John.
John.
Ota tästä kiinni.
Molemmilla käsillä.
Jatka sitä.
Michael, ota nilkastani kiinni.
Leena, ota nilkastani kiinni!
Tapahtui mitä tahansa, älkää... päästäkö... irti!
Mikä-Mikä-Maa.
Valehdellen, varastaen syntisen elämän
Ryöstelemään lähdemme
Alhaalla varmasti tapaamme
Laukaiskaa tykit, kaatakaa rommia
Jakakaa kortit, ilta on tullut
Ryöstelemään lähdemme
Paholaislintu!
Kapteeni?
Kapteeni? Istuessani valppaana vahdissa, -
huomasin, että on talviaika vedessä ja kevätaika rannassa.
Sanoin itselleni: "Kevät on ajoissa liikenteessä.
Kevään piti tulla vasta kello 15:00."
Katsokaa aika itse, Kapteeni ja sanokaa sitten...
Näin unta, Simo, Panista.
Panistako, Kapteeni?
Ja unessani olin ylevämielinen mies...
täynnä anteeksiantoa.
Mietin kuinka Pan katkaisi käteni -
ja antoi minulle tämän hienon koukun -
sisuksien poistamiseen ja kurkkujen katkaisuun -
ja muihin kotoisiin käyttötarkoituksiin -
kuten hiusteni harjaamiseen.
- Joten Pan teki teille palveluksen, Kapteeni? - Palveluksen?
Hän heitti käteni krokotiilille.
Peto tykkäsi siitä niin paljon, että se on seurannut minua siitä lähtien, -
nuollen huuliaan haluten loput minusta.
Onko se mielestäsi palvelus?
Ei. Ei. Ei. Ei.
- Kiitos. - Kiitä Luciferia siitä, että se peto nieli kellon.
Ilman sitä kelloa olisin jo kuollut.
Miksi sinä herätit minut, Simo?
Kuten sanoin, Kapteeni, jää sulaa.
Aurinko on ulkona. Ja kaikki kukat kukoistavat.
Hän tuli takaisin.
40 tykkimiestä.
Tuo kulkee varmaan 12 solmua täysin purjein.
Noodler, väärinpäin olevien käsiensä kanssa!
Bill Jukes! Yltä päältä tatuoituna.
Koukku!
Katsotaan lähempää.
Peter!
Katsos tätä.
Hattuni!
Ruma Simo! Ruma, läski Simo!
Auringonpimennys.
Täällä on pimeää. Päästäkää minut ulos! Päästäkää minut ulos!
En näe.
Täällä on pimeää. Kynttilä.
Tarvitsen kynttilän. Apua! Apua!
Hae Pitkä-Tom.
Tulta!
Apua! Apua!
Helinä, etsi Leena. Jätä loput minun huolekseni.
Leena.
Kapteeni Koukku!
Pan!
- Älkää kadottako häntä! - Et voi napata minua.
- Täällä ollaan! - Tulta!
Puu kaatuu!
Michael, osuiko sinuun?
En ole tarkastanut vielä! Mutta on jotakin pahempaa!
Mikä voisi enää olla pahempaa?
Ajatukseni eivät ole kovin iloisia!
Iloisia ajatuksia!
- Iloisia ajatuksia. - Mitäköhän äiti ja isä tekisivät?
- Napoleon! - Hitto!
Lataa tykki! Nopeasti!
Lataa tykki? Mutta, Kapteeni, hän on poissa.
Oliko vielä muitakin neuvoja?
Tutkikaa viidakko! Tuokaa nuo lapset minulle!
- Mikä se on? - Se on iso valkoinen lintu.
- Aika ruma myös. - Anna se minulle!
Kun Peter on poissa, minä olen johtaja!
Minä saan katsoa kaukoputkesta.
Se lähestyy.
Luoja sentään, olen sokea!
Olen sokea. Tulin sokeaksi. Olen sokea.
Hei, Helinä. Missä Peter on?
- Hei, Helinä. - Hän sokaisi minut!
- Hei, Helinä. - Hei, Helinä.
Mitään uutta Tuhkimosta?
Helinä-keiju ei ollut kokonaan paha.
Joskus hän oli kokonaan hyvä.
Mutta keijut ovat niin pieniä, että heillä on tilaa vain yhdelle tunteelle kerrallaan.
Helinä sanoo, että lintua kutsutaan Leenaksi.
Peter haluaa meidän...
Peter!
Ampuvan sen alas.
Meillä on määräyksemme. Ampukaa Leena-lintu.
Kyllä, kyllä!
Valmiina? Tähtää!
Tulta!
Hei hei!
Kolme, kaksi, yksi.
Osuin. Minä osuin siihen!
Ei tuo ole lintu.
Se on nainen.
- Ja Tootles... - Tootles tappoi hänet!
Tulin takaisin! Hyviä uutisia. Tiedän, mitä Tuhkimolle tapahtui.
Hän päihitti merirosvot. Oli puukottamista, paloittelua, kiduttamista, veren vuotoa, -
ja he elivät onnellisesti elämänsä loppuun asti.
- Sepä helpotus, täytyy sanoa. - Suurempi uutinen!
Toin teille hänet, joka kertoi Tuhkimosta. Hän tulee kertomaan meille satuja!
Hän on...
kuollut.
Surullista.
- Kamalaa. - Hyvä laukaus kuitenkin.
Kenen nuoli?
Minun, Peter.
Iske, Peter.
Iske kunnolla.
Leena elää!
Suukkoni!
Suukkoni pelasti hänet.
Muistan suukot.
Anna, kun katson.
Kyllä, suukko se on. Voimakas asia.
Anna meidän kantaa hänet talolle.
Kädet.
Ne ovat hiukan likaiset.
Hänen täytyy jäädä tänne kuolemaan.
- Ei! - Miten voin edes ajatella sellaista? Idiootti.
Anteeksi.
Meidän pitää rakentaa talo hänen ympärilleen.
Savupiipun kera!
Ja ovikolkuttimen! Ja ikkunoiden!
Helinä teki sen.
Helinä-keiju? Helinä-keiju?
- Olitko se sinä, Helinä? - Halleluja. Halleluja.
Sitten en ole enää ystäväsi.
Ensivaikutelma on todella, todella tärkeä.
Sieltä hän tulee. Näyttäkää rakastettavilta.
Leena-neiti, rakensimme sinulle tämän talon ovikolkuttimen kera.
- Ja savupiipun. - Yksi, kaksi, kolme.
Ole äitimme.
Se olisi hirmuisen kiehtovaa.
Mutta minulla ei ole kokemusta asiasta.
- Kerrotko satuja? - Kyllä.
- Sitten olet täydellinen. - Hyvä on.
- Teen parhaani. - Hurraa!
Olen pahoillani silmien sitomisesta.
Meidän täytyy olla varovaisia. Täällä on ilkeitä hahmoja.
Jos Koukku löytää piilopaikkamme, hän suolistaa meidät.
- Kuinka pelottavaa! - Elämme sitä varten!
- Mutta minä... - Aika tavata isä, äiti.
Odotan innolla poikananne olemista.
Tervetuloa, äiti.
Kuri. Siihen isät uskovat.
Lapsia täytyy piiskata välittömästi, ennen kuin he yrittävä tappaa sinut uudestaan.
Oikeastaan meidän pitäisi tappaa heidät.
Peter!
Isä!
Olen samaa mieltä kanssasi siitä, että he ovat hirvittäviä, -
mutta jos tapat heidät, he luulevat olevansa tärkeitä.
- Niin tärkeitä. - Ja uniikkeja.
Ehdottaisin jotain paljon kauheampaa.
Lääkettä.
Se on kaikista hirveintä ja vastenmielisintä.
Tahmaista, makeaa.
Tapa meidät, ole kiltti!
Pienin ensin. Michael?
- Michael. John. Veljeni! - Ketkä?
Haloo?
Se kuuluu kovempaa tämän kiven sisältä.
Kuinka omituista.
Iloisia ajatuksia! Miekkoja, tikareita, Napoleon!
Kuinka nöyryyttävää.
John, tuolla on jotain pahempaa.
Prinsessa Tiikerililja.
Kuten aina, etsimme Peter Pania ja hänen salaista piilopaikkaansa.
Onneksi, kaksi poikaa hänen seurueestaan nähtiin putoavan tähän viidakon osaan.
Oletteko nähneet heitä?
Hän sanoi: "Olen pahoillani, mutta en."
Koukkuni mielestä olette, prinsessa.
Päästä tuo villi, senkin, -
senkin raakalainen!
Merenneidot eivät ole sellaisia, kuin ne ovat satukirjoissa.
Ne ovat pimeitä olentoja kosketuksissa kaikkeen mysteeriseen.
Jos Koukku oli vanginnut Leenan veljet, -
merenneidot tietäisivät sen.
Voi kuinka ihastuttavaa.
Eivätkö merenneidot ole ihastuttavia?
Ne hukuttavat ihastuttavasti, jos menee liian lähelle.
Koukku on vienyt veljesi Mustaan Linnaan.
Kuten kaikki yllätyshyökkäykset, se täytyy hoitaa -
kunnolla.
Laittakaa lapset kivelle.
Valitan, teidän korkeutenne. Viimeisiä sanoja?
Rukoilkaa henkenne edestä.
Herrat! Veljeni ja minä olemme Englantilaisia herrasmiehiä.
Englantilaiset herrasmiehet eivät kerjää.
Pyydän!
Pyydän, älkää tappako meitä!
Älkää tappako minuakaan! En ole koskaan tehnyt mitään...
Kylmää!
- Apua! - Tule vaan. Lennä pelastamaan -
ja sitten ammun sinua jalojen aikeittesi läpi.
Toin nämä.
Osaatko käyttää sitä?
Lupaa minulle yksi asia. Jätä Koukku minulle.
Lupaan.
- Odota täällä merkkiäni. - Odota täällä?
Peter!
Niin Leena näki ensimmäisen kerran pimeän hahmon, joka kummitteli hänen tarinoissaan.
Hän näki lävistävät silmät, eikä ollut peloissaan vaan haltioitunut.
Alhaalla varmasti tapaamme
Simo?
- Oletko se sinä, Kapteeni? - Kirottua!
Mitä oikein luulette tekevänne?
Kahlitsimme lapset kiveen, kuten käskitte, Kapteeni.
- Päästäkää heidät vapaaksi! - Vapaaksi?
- Entäs ansanne? - Vapauttakaa heidät tai lävistän teidät!
En tiedä mitä hän heistä haluaa. Olen pelkkä mumiseva idiootti, enkö olekin?
Kahlitkaa. Päästäkää vapaaksi.
Ja ota kissasi mukaasi.
- Simo? - Niin, Kapteeni?
- Jälkeäkään hänestä? - Ei, Kapteeni.
Missä lapset ovat?
Kaikki hyvin, Kapteeni. Päästimme heidät menemään.
Teitte mitä?
Päästimme heidät menemään.
Päästitte heidät menemään?
Simo!
Kuka olet, muukalainen?
Olen James Koukku, Merirosvojollan kapteeni.
Jos sinä olet Koukku, kuka minä sitten olen?
Olet maakrapu.
Kerropas, Koukku, onko sinulla toista nimeä?
Kyllä.
- Vihannes? - Ei.
- Mineraali? - Ei.
- Eläin? - Kyllä.
- Mies? - Ei!
- Poika? - Kyllä!
- Tavallinen poika? - Ei!
- Ihmeellinen poika? - Kyllä! Luovutatko jo?
- Kyllä! - Minä olen...
- historiaa. - Peter, varo!
Siinä hän on!
Sielunmessusi aika, poika.
- Oletko valmis menettämään toisenkin? - En tällä kertaa.
Oho, tyttönen.
Mikä sinä olet kutsumaan minua tyttöseksi?
Avatkaa portti!
Nalle!
Jos olisin sinä, luovuttaisin.
Jos olisit minä, olisin ruma.
Ei!
Valmiina?
Tulta!
Vallatkaa vene!
Kääntäkää vene ympäri.
Kääntäkää se ympäri!
Ja nyt, Peter Pan, sinä kuolet.
Kuoleminen tulee olemaan kammottavan pitkä seikkailu.
Voi, ei.
Ammu se!
Sinä.
Simo!
Tämä on hieman traagista, eikö olekin?
Soturi on haavoittunut.
Hän kutsuu kotkanhenkeä parantamaan soturin.
Se on niin vaikuttavaa.
Soturi on parannettu.
Peter?
Paha päivä.
Hän löysi itselleen...
Leena?
Ja Koukku on aivan yksin.
- Minäkin. - Sinäkin?
Häädetty? Koira.
Luulenpa, että sinun ja minun -
pitäisi jutella.
Leena?
Se on vain uskottelemista, eikö olekin?
Että sinä ja minä olemme...
Kyllä.